Valikoima runoelmia
Date: 2023-12-18T00:00:00+00:00
Keywords: Swedish poetry -- Translations into Finnish

The Project Gutenberg eBook of Valikoima runoelmia

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Valikoima runoelmia

Author: J. J. Wecksell

Translator: Aukusti Simojoki

Release date: December 18, 2023 [eBook #72449]

Language: Finnish

Original publication: Helsinki: Suomalaisen Kansan Kirjapaino, 1906

Other information and formats: www.gutenberg.org/ebooks/72449

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK VALIKOIMA RUNOELMIA ***

VALIKOIMA RUNOELMIA

Kirj.

Josef Julius Wecksell

Suomentanut

Aukusti Simelius

Helsingissä, Suomalaisen Kansan Kirjapaino, 1908.

SISÄLLYS:

1. Äidilleni. 2. Tyttö. 3. Pääskysten laulu. 4. Merimiespojan jäähyväiset morsiamelleen. 5. Ellille. 6. Kuivunut puu. 7. Kerran. 8. Turun linna. 9. Sa tohditko? 10. Nuorukaisen rukous. 11. Täysin purjein. 12. Ruusuja ja suuteloita. 13. Tähti. 14. Sotavanhuksen joulu. 15. Tyrannin yö. 16. Syysmyrsky. 17. Elokuun-ilta. 18. Jumalan puutarha. 19. Schiller-juhlassa Helsingissä. 20. Enkelit. 21. Huokaus. 22. Iloisessa seurassa. 23. Vertailu. 24. Suomenlahden kalliot. 25. G. A. Wallinin muistokiveä vihittäessä. 26. Lintu. 27. Timantti maaliskuun lumella. 28. Valvova äiti. 29. Helmille. 30. Tytön hyvästijättö. 31. Jäähyväiset. 32. Siniset silmät. 33. Vain untako? 34. Sydämen laulu. 35. Yksinäisyydessä. 36. Varoitus. 37. Virsi. 38. Onnellinen perhe. 39. Aasi tutkinnossa. 40. Kääpiön kosto. 41. Maaliskuun lumi. 42. Isänmaallinen laulu. 434. Ruukku. 44. Vanhoista kätköistä. 45. Espanjalaisen albumiin. 46. Itselleni. 47. Kaikk' ei ole paistetta. 48. Amorin hautaus. 49. Ystäväni. 50. Almqvist. 51. Don Juanin jäähyväiset elämälle. 52. Mä keskiyön lapsi.

1. Äidilleni.

Kas, päivä kultasäteitään
Jo maahan lähettääpi,
Ja kaste välkkyy lehdellään
Ja ilma heläjääpi.
Soi aalto, tuuli suloisaan,
Ja tuoksuu kukkakin,
Luo poskillemme vilppauttaan
Puut, nurmen nukkasin.

Kas, iloon herää luontokin,
Kun kevät saapuu maille.
Siks ilo kaikkiin mielihin,
Sit' ettemme jäis vaille!
Oi äiti, olkoon osanas
Täst' asti ilo vain,
Ei tosiaan päivä murheikas,
Mutt' elo onnekkain!

On luonnossa niin ihanaa!
Nyt tuuli huokuu puissa,
Ja maa, se vihreen verhon saa.
Soi aallot salmein suissa.

Nyt luonto itse iloiten
Käy sulle lupaamaan
Teit' onnen, sulon, hauskuuden,
Kun kuljet päällä maan.

15 p:nä'toukok. 1852.

2. Tyttö.

Kävi niityllä tyttönen kaunoinen, niin kaunoinen.
Näki nurmella vihreellä ruususen, näki ruususen.
"Kukka", hän lausui, "sa poimitaan."
"Poimi vaan, poimi vaan",
Sanoi Julia.

Waan lilja kainona lausui näin, se lausui näin:
"Ota minut, olet onnekas, ystäväin, minun ystäväin."
"No kukkaset, kumpiko poimitaan?"
"Minut vaan, minut vaan!"
Niin ne lausui.

"Tule, riemuja punainen ruusu suo, se riemuja suo,
Ilon, onnen, ja rakkauden hehkun tuo, ne se sinulle tuo!"
"No, kukkaset, kumpiko poimitaan?"
"Minut vaan, minut vaan!"
Sanoi ruusu.

"Ei, tyttö, tulkosi luokseni mun, niin, luokseni mun,
Niin rauha versovi tielläs sun, aina tielläsi sun!"
"No, kukkaset, kumpiko poimitaan?"
"Minut vaan, minut vaan!"
Sanoi lilja.

Hän seisoi nurmella arvellen, niin, arvellen.
Oli kumpikin hänestä kaunoinen, yhtä kaunoinen!
Ja kuu hän mietti, mi vietävä ois,
Tuli poika, ja — hän
Wei neidon tän.

1852.

3. Pääskysten laulu.

Nyt kuultavi taivas, on verhollaan
Kevät Pohjolan peittänyt,
Siell' loistavi kukkaset kasteessaan,
Soi lintujen laulelot nyt
Siell' ylhässä tunturimaassa.

Tääll' lähellä 'Niilin rantaman
Niin helteist' on, mielemme ois
Täält' isänmaahamme, Pohjolaan:
On talvi jo lähtenyt pois
Sielt' ylhästä tunturimaasta.

Isä syntyi sieltä ja äitikin,
Ja hautansa siellä on.
Siell' ensi kerran me lauleltihin,
Ja opimme lentohon
Siell' ylhässä tunturimaassa.

Pois helmasta Etelän runsauden
Siis tiemme nyt kulkehon
Ja sinestä kirkkahan taivaan sen
Luo raikkahan rannikon
Eiell' ylhässä tunturimaassa.

Siell' ihmiset meitä jo vuottavat —
Ja me sinne kaivataan.
Eiell' ilmat on kuultavat, kirkkahat,
Puut, kukkaset kaunieimmaan
Siell' ylhässä tunturimaassa.

1852.

4. Merimiespojan jäähyväiset morsiamelleen.

Hyvästi, nuori armahain,
Pois täytyy rientää mun!
Ja Luoja yksin tietää vain,
Ma milloin kohtaan sun.
On lähdön hetki lähennyt.
Oi, kuivaa simäs kyynel nyt!

Ei, suo sen loistaa vieläkin
Mua vastaan hetkinen.
On uskollisuus kirkkahin
Ja lempi loisteess' sen.
Ja yö kun saapuu syksyinen,
Tuo rauhan mieleen hohde sen.

Sen lehdon tumman muistatko
Min tummiin siimeisiin
Me käytiin tulless' illan jo.
Ja missä vannottiin
Me lempi luja, ikuinen —
Sait suukon merkiks liiton sen.

Nyt kellastui jo lehto tuo,
Syysmyrskyt ulvovat,
Waan muisto, toivo mieleen luo
Taas ajat armahat.
Me erotaan — vaan luottaen
Me luomme ylös katsehen.

Suo ruusuhuultes suukko nyt
Yks, armas, mulle vain.
Ja lepää, niinkuin levännyt
Oot ennen rinnallain,
Niin sinust' unta nähdä saan.
Kun myrsky ulvoo raivoissaan.

Kun pikku pääsky istahtaa
Sun ikkunasi luo
Ja lauluansa kauneimpaa
Sun kuultavakses suo,
Niin usko: lähetin mä sen
Sun luokses, armas ainainen.

Äl' itke, joskin vaipuisin
Mä mereen myrskyisään.
Woit muistaa mua kuitenkin
Jos et voi käydäkään
Sa haudallani, viedäkses
Sen kumpuun kukat, kyyneles!

Waan sormukses jos ruoste syö
Ja uskos, lempeskin,
Niin rantaan siihen risti lyö,
Min kuohu raivoisin.
Oi, silloin vasta kuollut oon,
Ja silloin mua surtakoon!

Sa kalvenet! Oi, tunnenhan
Niin ettei käydä voi!
On sielus puhdas; puhtaimman
Myös katseen silmäs soi.
Oot elon uni ihanin
Ja sielun aarre kallehin!

Nyt suudelma — yks ainut vain,
Ja sitten — hyvästi!
Ja katse yksi — lohduttain
Se tunkee sieluuni.
Oot ruusuni — ma tuulonen.
Sua lemmin yli kaikkien!

1850.

5. Ellille.

Tyttö, kauniimpi kuuni lähteen-
Kirkas, vapaa aaltonen,
Raikas lapsenmieli aina
Säilyttäös lailla sen!

Tyttö, kauniimpi kuin tähti,
Lempeenä mi kimmeltää, —
Säilyttäös aina paikkas
Taivaassa kuin tähti tää!

Tyttö, kauniimpi kuin ruusun
Kevät kasiehelmineen, —
Tuoksu sen sa ainiaaksi
Kätke nuoreen sydämeen!

Aina joskus sentään muista
Myöskin huimaa perhoas, —
Hellästi sen siivet kietoi
Yösen-armaat suortuvas.

1856.

6. Kuivunut puu.

Livertelee, pikku lintu,
Kuivuneessa Iehmuksessa,
Ällös sentään luule, että
Käy se siitä vihreäksi
Taikka riemumielen saapi!
Tiedätkös, se miksi kuihtui
Miksi lakastui sen latva,
Miksi lahoi kaunis varsi?
Kuoreen kerran nuorta kaksi
Piirsi merkit lemmen nuoren.
Nämä nuoret toisistansa
Eros' elon myrskysäissä:
Nuorukainen neidon petti.
Silloin neito morsioksi
Tuli tuiman Tuonen herran. —
Alla lehmuksen hän uinuu,
Kukat kasvaa haudallansa.
Juurillepa sydän neidon
Kertonut on tuskat tuimat,
Juuri rungolle ne puhui,
Lausui latvalle ne runko.
Siksi suree vehryt latva,
Siksi lahoo paksu runko,
Siksi kuihtuu vahva juuri. —
Laula, lintu, turhaan laulat!
Wiherry ei koskaan lehmus,
Sillä juuria sen polttaa
Kyynel halveksitun lemmen.

1850.

7. Kerran.

Hymyili toivo kerran mullekin,
Ma kerran riemukielin laulelin.
Kun kukat tuoksui, aallot ailakoi.
Niin hyvin silloin haaveksia voi.

Loi toivo kirkkahiksi muistelmain,
Ol' yöni unta, päivät tanssin vain.
Ol' lapsuus niinkuin kirkas tähtönen
Ja koitti päivä kaunis nuoruuden.

Ja aamu alkoi. Silloin iloittiin,
Pukeutui riemu loistoon, laulelmiin,
Siell' liehui enkel' ystävällinen
Ja raikastutti riemut sydämen.

Waan nyt on ruusu mulle tuoksuton
Ja laulu vailla riemuansa on,
On taivaan lämmin loiste kylmennyt,
Ja, hellä enkelini, miss' oot nyt?

Pois pakenit sa. Näithän sä sen,
Ett' oli lempiaaltos mutainen!
Sen ainut valo olit. — Ainiaan
On yötä nyt ja synkkyyttä on vaan.

8. Turun linna.

Kalvas varjo muinaisuuden, linna aikain menneiden,
Murhemielin pääsi nostat, vetten yli silmäten.
Merkki haudan, johon monet vuosisadat käyneet on
Päänsä raskaan painaaksensa — eikä päässeet lepohon.

Rantaas, muinen ylpeillä, aalto pesee vaikertain,
Ja niin kummallisna kaikuu laulu syvä aatteissain.
Tähti-yössä taivahilta ala» katsoo ijäisyys
Kuink' on pieni ihmis-aatos, ihmistöiden kestävyys.
Hautalaulus aalto laulaa lyöden hiekkarantamaa.
Kuolinsoihdun lailta kuukin nousee tumman metsän taa.
Kilpes murrettiin, ja heikko, aseeton sa olet nyt.
Sulle muiston kaihokyynel enää vain on vierinyt.

Kenen lempeä ei sentään syttäis muuris murretut!
Oothan nähnyt Suomen nousun, välkkeessä sen hohtanut.
Nähdä sait sa maamme, synkän ensi valon koittehen
Autioilla rannoillamme ristin työtä puoltaen.

Ensi oraat sait sa nähdä maamme kyntämättömän.
Warjelit niit' aina lailla voitonvarman, kestävän.
Suomen kaunehimmat muistot luovat sulle seppelen,
Jossa kajastuupi valo, la'it uskon, oikeuden.

Olit kilpi, olit miekka — määräsi ol' ihanaa.
Woiton tähden riemuin annoit teräskintaas musertaa.
Kivet kaatui, teräs ruostui, mutta käsi, ken sun loi,
Yhä johtaa kansain töitä, ijäti sen tehdä voi.

1857.

9. Sa tohditko?

Sa tohditko astua elämähän
Ja taistella niinkuin mies?
Ja edelle aikasi erehtyvän
Sa tohditko asettaa ties?
Sydänveresi uhrata tohditko
Ja onnesi, riemusikin
Eest' oikean toden — niin tyynenä jo
Käy meidän sä piireihin.

Sa tohditko uskoa unelmihin,
Jos pilkkaa sulle se tois?
Laill' aaltojen murtaa kallionkin
Jos esteenä tielläs se ois?
Jos tohdit, niin käykösi liittohon
Ja veresi, henkesi suo!
On voimia kerran ja taistoa on,
Jos sama on intomme vuo!

10. Nuorukaisen rukous.

Oi Luoja, pauhinasta maailman
Sun puolees rukoillen ma katsahdan.
Oot toivon', armauten' ja rauhan' ain,
Ma ijäisesti sinun lapses vain.

Mun sanani, ja pyynnöt, itkennät
Sa armoss' ainaisessa ymmärrät.
Sa armahtaen, anteeks' antaen
Näät vikani, näät sydämein heikkouden.

Siis kuule mua! Auki sulle oon
Kuin kukka, joka aukee aurinkoon.
Kun kukan kyynel taivaall kuvastaa,
Niin minut puhtaaks' armollasi saa.

Mua anna tähtes johdattaa ja ain
Kautt' tyynten säitten, myrskyin riehuvain.
Ja tähden sammuessa sälli mun
Sen kanssa kuolla, päästä luokse sun!

Oi ethän salli, että turhaan vain
Ijäiisyystoivoon herätä mä sain. —
Sa kaipuun hartaan tahdot tyydyttää,
Niin etten hyljätyksi, yksin jää.

Oi salli laulun luomain aatosten
Elossa kerran käydä totehen,
Niin että sitten kuolinvuoteellan'
Ne hymyis kuiskaten: sa muistathan!
Sun urhos, Herra, olla tahtoisin.
Sotia vuoksi jalon, kaunihin.
Sill' aina, jaloa kun nähdä saan,
Sun kuvas näen siinä loistossaan.

Suo mulle voimaa edistymähän
Sun oppis valaa ohjeen' elämän.
Mä nuori olen. Wielä tumma tie
Mun aatteitani outoon mailinaan vie.

Mutt' yks' on sentään määrä muillakin,

Ei kuolo vain. Ei, tähti kirkkahin
Tuo toivon aamuruskon mielehen.
Oi salli, että saavutan ma sen!

Se kehottaapi: aalloist' elon tään
Käy kultajyväsiä etsimään,
Totuuden, hyvän eestä taistellen
Saa rauha oikea sa mielehen.

Sua seuraan, tähti sinitaivahan!
Woit tummeta — et kuole konsahan.
Oot Luojan ääni.. valos loistohon
Niin hyvä viimein nukkua mun on!

11. Täysin purjein.

Käy, aalto vuolas, kuohumaan,
Saat illan rauhaa aikanaan!
Nuor' tuuli, purjeet täytä vain,
Ja kuivaa kyynel poskeltain.

Waikk' yksin purressain ma oon.
En yksin kulje taisteloon,
Jos mull' ei muuta ystävää,
Niin Luojan tähti siksi jää.

Ma ohjaan purren voimallain,
On aatos purje-vahtinain
Ja luotsinani toivo on —
Ei vaaraa keskell' aallokon!

Käy kulku vinhaan yli veen
Ja muisto kuivaa kyyneleen,
Et taakseen jouda katsomaan,
Lyö käsiään vain iloissaan.

Ja pian pilkku pienoinen
On paikka, mi sai kyynelen,
Ja seudut uutten rannikkoin
Ne tervehtii kuin ilkamoin!

On myrskyä, on rauhaakin,
Mutt' ain on mieli riemuisin.
Ma tuulet ystäviksein saan,
Nuo uskolliset ainiaan.

Siis eespäin! — Toivo, ruorihin
Käy, että tien mä löytäisin!
Et, tiedän, hylkää milloinkaan,
Jos min' en sua hylkää vaan!

12. Ruusuja ja suuteloita.

Me yhdessä kuljimme, nuoret.
Ohi niittyjen kukkivain.
Jäi vanhat kauvaksi jälkeen,
Me olimme kahden vain.

Kyll' aioin mä jotakin virkkaa,
Mut ruusun ma taitoinkin.
Hän samoin teki, vaan tuumi
Ett' oli mun "sievoisin".

Me vaihdoimme silloin niitä.
Hän hymysi punastuen.
Pian sidoimme toisillemme
Me ruususeppelen.

Ja me vaihdoimme muutakin kohta:
Simasuukkoja vaihdettiin!
Waan oi, ne vanhat, ne aina
Oli lähellä kuitenkin!

1858.

13. Tähti.

Kun tähti katsoo maisen kevään puoleen,
Se näkee kiillot kullan, välkkeet veen.
Sen katse tääll' ei satu tuskaan, huoleen,
Ja loistett' ei se tiedä omakseen.

Niin sielu mailmaa pitää auvoisana
Kun puhdas, riemuisa se olla voi.
Jos tahdot enkelien johtamana
Sä täällä olla, usko niihin, oi!

14. Sotavanuksen jouhi.

Kimaltaa tähdet taivahan ja tummui metsä, maa,
Ja hongan partaa vihreää jääkyynel kaunistaa.
Niin hiljainen ja kaamea on nummi luminen.
Wain karhu, susi jouluaan viettääpi helmass' sen.

Waan silloin raskaat askeleet saa metsän kaikumaan.
Ken tänne; kauvas kylästä, pois yksin joutuikaan!
Ken hongan rauhaa häiritsee ja tuulta jäätävää.
Ken tohtii lumen timantit suliksi hengittää?

On Suomen sodan viimeisen soturi vanha hän,
On varjo urho-»aikojen, laps' ajan synkeän,
Waan ylhä hän ja lämmin on, ja minne katsahtaa
Niin nietos kiiltää, honkakin se tekee kunniaa.

Hän istuu sammalkivelle; pää painuu valkoinen
Niin kaunihisti aatteissaan, soi huoju honkien,
Ja kyynel vierii poskelle, vaan silmä riemuisaan
Se katsoo juhlaa tähtiyön ja hiljaisuutta maan.

Hän puhun: "Sua tervehdin, sä sydämein morsian,
Sa tumma honka, kaunis yö tään nummen hohtoisan.
Ma tunnen maani, tunnen sun, vaan tokko sinäkin
Minussa urhosulhos näät näin hapsin harmajin?

Oi, kauvan siit' on, tämmöisen kun yön mä nähdä sain.
ma vanhenin ja kalpenin — ja ikinuor' oot vain!
Niin kaunis, nuor' kuin silloin kun tartuin miekkahan,
Kun suukoin kuumin multa veit sä veren palavan.

Niin kauvan, kauvan siitä on; on saatu mieli uus,
On suvun uuden huostassa nyt Suomen vastaisuus.
Ei toista heidän ole vain; tie minne kulkekoon,
Niin Oravaisten kentällä ma muistoissani oo!

Ma suvun uuden joukossa oon ollut äskettäin,
Ja toivon, onnen elpyvän mä Suomen maassa näin.
Waan vielä, Suomen talvi-yö, sua nähdä kaipasin,
Sun kunniakses itkeä kuin muinen taistelin."

Niin puhuu — hiljaa hymyillen hän katsoo armastaan,
Maat' isien, mi kauniina on juhlapuvussaan.
Hän katsoo — vierii silmästään jo kyynel kaunoinen,
Kuin kaikki elinvoimans' ois sulanut loistoon sen.

"Sun valoa, järves, metsäsi mun lumos loistollaan.
Oi kiitos, Herra, että mä myös täällä kuolla saan.
Ma Suomen valkorinnoille saan käydä uinumaan.
Kuin muinen pyssy uupunut lepoa saadakseen.

Ja metsä ympärilläni on muistomerkkinäin
Mut vanhan harmaan soturin mi oudoksi jo jäin,
Ja juhlavirren hongisto se laulaa haudallain
Yö vaipan heittää. — Suojassa oo Herran, maani, ain!"

Ei puhunut hän enempää; hän turkkiin kietoutuu
Ja vaipuu uneen ikuiseen kuin lapsi hymysuu.
Waan hänen kuolinvuoteellaan on metsä kimmeltäin
Ja oksat vihreet välkkyy lailla joulukynttiläin.

1850.

15. Tyrannin yö.

On raskas yö suruharsossaan,
Hän valvoo purppuravuoteellaan,
Pois eilen ne mustilla paareilla
Veivät hänen ainoan poikansa.

Avosilmin, mustana mieleltään,
Hän katsovi yöhön synkeään.
Walo hohtava kaukana liikahtaa.
Hän peljäten tarkkaa: se lähelle saa.

Hänen poikans' se valkeapukuinen
On varassa siipien kultaisten.
Luo pöydän hän liitävi hiljaa vaan:
Siinä kuningaskruunu on loistossaan.

Hän alkavi päärlyjä irroittaa..
Sädekehänsä suruisan loisteen saa.
"Ei haudassa ahtaassa rauhaa mull' ois,
Jos en vaikka näitä mä poimisi pois.

Oman kansansa verta vuodattain
On isäni saada ne voinut vain.
Mua vainajat velkovat niistä, kun
Isä heitä on surmannut tähden mun."

Hän kulkevi purppuramanttelin luo,
Siit' tulvivi verisen-punainen vuo.
Sitä joskus hän pyyhkinyt murheissaan —
Yhä enemmän verta se vuotaa vaan.

"Woi ennen en elää, en kuollakaan,
Kuin tän lumivalkean puhtaaks' saan.
Sen kyynelin pestä mä tahdon näin,
Ja kuivaksi pyyhin sen siivelläin."

Ja peikot ympäri lapsosen
On, häntä hurjina katsellen —
Hän itkee hiljaa, jo väsymys saa,
Ivanauruin hänes he siepaltaa.

Ylös tyranni hyppää, ei levätä voi —
Pois kaikki on, koittavi aamun koi.
On pöydällä kruununsa koskematon,
Ja verisen-punainen mantteli on.

1850.

16. Syysmyrsky.

On luonto raivoissaan. Syys synkkä nyt
Maan rintaan ahneesti on iskenyt,
Ja kuolon-kylmää hurjaan läähättäin.
Siit': imee suven sulon, hengen näin,
Kuin vdren-imijä, ja uhrit tään
Luo kavalasti lumeen pehmeään.

Nyt meri ulvoo; sillä taivaan tuon,
Mi kesä-illan'kullat siihen luo
Ja rauhaisna sen syliss' uinuaa
Pois riistäis syksy, turhaan huutaa saa
Se armastaan, ja turhaan aaltoihin
Ne pyytää — syöksyin surmankuiluihin.

Kas, tammi taisteieepi rannallaan
Se tummanvihreätä kruunuaan
Wain turhaan puistaa, nostaa suuttuen
Käs'vartiaan esteeks myrskyvoimien.
Ne pilkkaa uhkausta väkevän
Ja kuihduttaa sen puvun vihreän.

Ja kukka näkee suurten kohtalon,
Mut armoa ei pyydä, tyyni on,
Se kyynelkuvun kääntää maata päin,
Waan myrsky näkee sen, ja rakein, jäin
Sen ruskii esille, ja kuolemaan
Niin puhtaus, kauneus, tuoksu taltataan.

Jää muistomerkiks' vehryt honka vaan
Ja meri tyyntyy kuohusoitelmaan.
Nyt myrsky työns' on tehnyt, levon saa,
Ja kaikki pilvet kiitävät halkeaa —
Ja tähtitaivas katsoo ikuinen
Waan mykkäin erämaitten puolehen.

17. Elokuun-ilta.

Kun välkkyvä kulkevi kulkuaan
Luo laineille hopeasillan, —
On metsä korkea aatteissaan
Ja uneksii sylissä illan.

Wene lähestyy, hiljaa keinuen,
Nyt tupaa, mi salmen on suulla,
Soi sävelet siitä helkkyillen,
Soi nurmikon keijujen kuulla:

"Oi luoksemme, Jeesus Kristus, jää
Sun armohos turvaamme aina,
Nyt ilta jo seutuhun leviää,
Waan suojassas surut ei paina!"

Kuu hymyää hopeahohteessaan,
Tuvan ikkunall' loistaa tuli, —
Sävel virren häipyvi, hiljaa vaan
Se ilmojen soittoon suli.

1859.

18. Jumalan puutarha.

Ma muistan tytön riemukielen
Kuin kevät Iapsuus-aikainen,
Kun nauru all' on surumielen
Ja sielu Iainen lainehen,
Niin puhdas, kirkas, auvoinen
Kuin kirje kaikkein yhteinen,
Johonka elo kulkevainen
Tuo vastuun surureunaisen.

Hän kaunis oli, pikku kulta!
Me "talosilla" leikittiin,
— Siin' oli naurun, riemun tulta! —
Ja kahden meill' ol' lysti niin
Ja kodeistamme kirkon luota
Me leikkimähän juostihin
Luo kirkon ristein, kukkain, — tuota
Me papin puistoss' luultihin.

Tok' usein tuumimme me, miksi
Kaikk' kävi sinne saapujat
Niin juhlallisiks', surullisiksi
Kuin isoäidin laulelmat,
Yks vualan, toinen kukan kantaa,
Ja kolmas tuopi kyynelet,
Waan meill' ei ollut muuta antaa
Kuin hymy, kirkkaat katsehet,

Waan oli niinkuin toisinansa
Ois hongat hiljaa puhuneet
Ja syreenitkin kukillansa
Mietteissään maahan katselleet —
Waan kauvan moist' ei muistaa voinut,
Me leikiteltiin uuhelleen.
Taas kaikui huudot, riemusoinnut
Taas kohosivat korkuteen.

Ma vanhukselta kysyin kerran:
"Kenenkä puutarha on tää?"
"Tää puutarha on taivaan Herran",
Niin vastas siihen harmaapää.
Oi kuinka riemuitsimme tuosta,
Kun Herra meidän leikkien
Noin salli puutarhassaan juosta,
Jok' oli kovin kaunoinen.

Waan tavata kun taittiin vähän
Ja "tässä lepää" nähtihin,
Niin tultiin hieman tietämähän:
Siell' luona ristein lepääkin
Ain Herran pikku enkeleitä,
Jotk' aartehillaan kattaa maan,
Ei yhtään kortta ilman heitä,
Waan pukee verhoon loistavaan.

Waan ihmeeksemme enkeleistä
Yks' oli lukkar' arvoltaan
Ja ritari on toinen heistä —
Se kuinka sopi asiaan!
Waan kerran sitten illan tullen
Ma kuuntelemaan kätkeysin.
Kentiesi enkel' puhuis mullen —
Waan juoksin pois kun säikähdin.

Waan sitten leikkikumppalini,
Mun armain, paras aarlehein
Sai sairahaksi — iloihini
Hän osaa ottanut nyt ei.
Nyt kättään laihaa pihin minä
Ja itkin: "pois et mennä saa!"
Hän hymys: "Koht' oon enkelinä,
Me puutarhassa kohdataan!"

Siit' on niin kauvan, kauvan aikaa,
Pois poistui lapsuus iloineen.
Nyt naurussakin itku kaikaa,
Waan uskoni jäi ennalleen.
Ja jos on raskast' elon tiellä,
Ma kuljen Herran puutarhaan
Ja Enkelini kohtaan siellä,
Käyn iloiseksi uudestaan.

1859.

19. Schiller-jnhlassa Helsingissä.

10 p. marrask. 1859..

"Käy juhlaan!" huuto valtava nyt kaikuu kautta maan
Ja taiteen templi avautuu, on juhlaverhossaan.
Ja kansat kaikki muistamaan nyt yhtyy häntä, ken
Ol' ajan tulkki taitavin ja lauloi parhaiten.

Näet: mitä sydän kauneinta ja taivaist' unelmoi,
Sen laulus vapaa, korkea kauneimmaan ilmi toi,
Ja turvan tuojana se soi ja toivon, rohkeuden,
Ja ijäisyyden verhotkin pois siirtyi soidess' sen.

Sa ihmisyyden taisteluun kuin uus Tyrteus sait
Kun vaati totuus, oikeus, ja valon, rauhan lait.
Sun laulus poisti harhat pois, ja siteet katkaisi
Ja nöyrtyin ihmettelemään pakotit tyrannit.
Ja sanas vapaa kotkana lens halki ilmojen,
Ei laaksot, vuoret, meret, maat voi estää teitä sen.
Pois kansoilt' enää sit' et saa, — se kuolematon on;
Se tulkki loistoss' Schillerin ihanan laulelon!

Sun keväthymni leivon soi valossa huomenen,
Niin metsä, aalto, kukkaset ne seisoo kuunnellen
Siks kunnes itse, kiehtovammin, kaikk' yhtyy laulamaan,
Ja metsä huokuu, laine lyö, luo kukka tuoksuaan.

Niin lauloit kerran, kansoille kuin koitti päivä uus,
Kun hehkui toivo, lupaus, kuin poistui toivottuus,
Ja tulkin silloin sinusta sai sydän jokainen
Ja tunsi onnen itsessään ja voiman suurehen.

Jos moni toivo hälveni kuin sumut ilmojen,
Niin laulus ihmiskunnall' on, ei häivy kaiku sen!
Ja vaulan, toden voitto jot' ei vielä kirkkaaks saa,
Se kyynelkatsein lämpimin kutreilles painaltaa.

1859.

20. Enkelit.

"Oi mun hellä enkelini!"
Sulhasmiesnä laulelin.
Enkeliksein saanut olin
Soman pikku mamselin.

Pian hellän enkelini
Waimokseni sitten sain,
Ja tuo enkeli se vaihtui
Silloin pelkkään: "armahain!"

Kuinka lienee sitten käynyt.
Hän sai pojan pienoisen.
"Hellä enkelini" sain nyt
Hänest' aina kuulla sen.

Pian hellä enkelimme
Oli pitkä varreltaan,
Ja nyt häll' on enkelinsä,
Jolle laulaa aina vaan.

1859.

21. Huokaus.

Ruusun tuoksu silloin on kauneimmaan
Kun se kuihtui, jääden sun muistoos vain,
Kaunehinna, tähti, sun nähdä saan,
Kun käyt peittoon pilvien harmajain.

Silloin olit, ystävä, kaunoisin
Kun sa minun luotani lähdit pois.
Ja oli, kuni petturi-tyttökin
Kaunein minut jättäessään ollut ois.

Toivoa ja nauttiakin hetkinen,
Menettää, ei kaivatakseen yksin vain,
Mutta aina lempiä laill' enkelten
Kaunis osa maailman on asujain.

1859.

22. Iloisessa seurassa.

Tyttöjen, kuoleman viemien, malja!
Heidän, jotk' auvoissa unelmissaan
Ja päivyen koitteelle hymyten vaan
Pääs' armahan kuoleman enkelin
Pois maailman kodista kotihin.
Jok' on taivas.

Hellästi multa nuo suloiset kätkee.
He tiennehet vilpistä lemmen ei.
He nukkuvat niin kuni läps, min vei
Ilmi leikistä: seppeie rinnallaan,
Hymy leppeä huulilla toisinaan
Niin Hiljaa.

1859..

23. Vertailu.

Meidän uusimmat kirkko-isät
Oli tullehet kokoukseen
Ja latinaa, latinaa pelkkää
He jaaritti toisilleen.

Ja pyhistä isistä kirkon
Siin' innolla haasteltiin,
Ja asiat puettiin kaikki
Niin viisaihin lauselmiin.

Ne puhuivat Luojasta taivaan
Ja pyhästä hengestäkin,
Mut toisensa helvetin vaivaan
Ne kirosi useemmin.

Waan ulkona pihalla istui
Alla lehvän lehmuksen
Äiti tyttärinensä siinä
IItavirttänsä veisaillen.

Hän kauneutta lauloi taivaan
Ja suloa keväimen
Ja kuinka Hän lääkkeen antaa
Woi suruhun jokaisen.

Ja hopeapilvestä katsoi
Alas enkeli riemuissaan —
Ja rusko se laulajahan
Loi vienoa loistettaan.

Waan viisahat kirkko-isät
Ne riiteli myöhäiseen.
Ja kun nukkuivat: pyhimyskruunun
Ne uneksi itselleen.

24. Suomenlahden kalliot.

Ohi kuohujen, kuoleman kuljemme me
Laell' aaltojen hyrskysten,
Ja köyssä, touveissa laivamme
Soi vihurit vinkuen.
Me riennämme Suomen rantaa päin,
Pian riemuiten näemme sen,
Sydän kaihosta syttyvi, välkähtäin
Lyö salamat katseiden.

Kas, graniittikalliot tuossa on
Ne on kiveä Suomenmaan!
Niin tummat ne keskellä aallokon
Oi, paljaina seisoessaan.
Ne on synkkiä nyt kuni silloinkin,
Kun ne viimeksi nähdä sain.
Sadun synkän niistä mä tietäisin,
Jos kuulla sen mielit sa vain!

Kun Wäinämö helmahan aaltojen
Loi kerran Suomemme tään,
Helovirret ja koivujen seppelen
Kesäkukkien välkkynään,
Walon kirkkahan, kuusikon kaunihin,
Sinijärvemme saarineen,
Niin silloin kalliot täältäkin
Ne hymysi luojalleen.

Ja rannan kukkanen pyysi näin:
Oi, neito jos luonani ois,
Jos tulis hän hellien, tervehtäin,
Ja jos povelleen kuolla vois!
Hän saisi mun eloni keväimen,
Ja hän tuoksuni, loistoni sais,
Ja hän saisi mun silmäini kyynelen,
Mi päivässä kimmaltais!

Ja nuorelta maaltansa honka pyys:
Tue, nuorukaisjoukko, oi!
Tule, suuri on tuntoni kestävyys,
Ja myös latvani kestää voi!
Ja koivu: jos seisoa saisin vain
Luon' ihmisten asuntojen
Alas Iehtevät lehväni taivuttain,
Ja ihmistä hyödyttäen!

Ja järvi se huojutti laineitaan
Kuin loimusi illan koi:
Jos pääsisin nuoria keinuttamaan,
Joiss' sävelet lemmen soi!
Jos saisin ma aaltoni vierittää
Luo niittyjen vihreiden,
Ja kuvastaa tähkää heilivää,
Niin olisin onnellinen!

Ja tunturi kohotti rintaansa
Terässuonien paisuttamaa:
Jos saisin ma aarteeni tarjota
Kun on vaarassa kansa ja maa!
Jos saisin ma laatia alttarin
Joka kohoais korkeuksiin,
Ja ylhäälle jumalten ilmoihin
Kaikk' kantaa ihmiset niin!

Waan ääneti, kyynele poskellaan
On Wäinämö yksinään.
Luki kohtalon kirjaa hän hiljaa vaan. —
Rupes virtensä vierimään:
Sadat sydämet sinulle kerran lyö,
Lyö innosta leimuten,
Waan sentään on kohtalos niin kuni yö,
Maa nuori, armainen!

Sinä uinut siinä nyt. rannallas
Meren aaltojen neitonen!
Waan kerran sa heräjät kahleissas
Ja helmahan murheiden.
Wuossatoja vuotat sa vapauttas
Ja taistelet ääneti vain.
Oi, että sun surusi lohtua sais
Sun poikies lemmestä ain!

Waan jos sua kohtalos kauhistaa
Ja jos kuolla sun mielen ois,
Niin silloin meri sun niellä saa.
Ikikohtuunsa ijäksi pois. —
Mut ääneti honka on paikallaan,
Ja tunturit, järvetkin.
Wain rannikon kalliot vastaamaan
Käy mielin uhmaavin.

Meren sylihin heittäös meidät siis,
Sen hurjihin kuohuihin!
Jos nimettä kuolemme, siitä viis.
Ja keväättä, kukittakin!
Jos ihmisjalka ei painaakaan
Saa pintaamme — mitäpä tää!
Me vapaina seisomme, myrsky kun saa
Tai aallokko hymyää.

Ja kallio keskessä kuohujen
Ja myös tyynessä vapaa on,
Ja paljas ja tumma on muoto sen,
Laill' öisen aavikon.
Weri turhaan vuotanut siellä ei,
Ei Katkerat kyynelet,
Siell' etähä ihmisten polku vei,
Majat kaukan' on räuhaiset.

Wihamiehell sa saapuvan nähnyt et
Sun rintaasi musertamaan.
Ei tuttujas tuskan huokaukset,
Waan tiedä et toivostakaan
Ei kulkenut tappara kädessään
Sun luoksesi vihollinen,
Waan ei sinun luonasi lemmitäkään,
Ei huudeta taivaäsen!

Sä katselet tummana ylitse veen,
Näet aavaa, aavaa vain.
Sa katselet synkkänä korkeuteen,
On kylmiä tähdet ain.
Ja ijäti keskessä kuohujen
Noin autio, synkkä sä oot. —
Sa, Suomeni, valitsit parhaiten.
Sua taivahat siunatkoot!

1860.

25. G. A. Wallinin muistokiveä vihittäessä.

Käy yksin beduiini
Aroll' öistä kulkuaan.
Kameeli hiljaa huojuu,
Luo tähdet loistettaan.
Ja aron aallot uinuu
Hänen iltalauleluun. —
Tien viereen taittuneena
Hän näkee palmupuun.

"Sun, kauniin, myrsky kaasi —
Suuri Allah ompi ain!"
Niin rukoilee hän hiljaa,
Taas rientää kiiruhtain.
Waan äkkiäpä muisto
Tuo mieleen ystävän.
Oli nimi sen Abdul Waly
Oli kunnon toveri hän!

[Abdul Waly oli Wallinin arolla käyttämä nimi.]

Hän muistaa Abdul Walyn,
Tuon rautatarmoisen,
Jonk' kanssa aroa tutki
Hän valossa tähtinen.
"Hän lieneekö arolla nytkin
Wai helmassa kaupungin!"
Soi tuuli suruisasti
Ja huokaa palmukin.

Ei tiedä Abdul Walyn
Hän kauvas Pohjolaan
Kauneimman niinkuin palmu
Jo käyneen kuolemaan.
Ei tiedä, mitä mennyt
On hänen kanssaan pois —
Me tietään: korvata meille
Ei mikään sitä vois!

1860.

26. Lintu.

On lintunen pieni yksin
Meren aution rannalla.
Ja aalloista aurinko nousee
Maill' aamun, kaukana.

Siell' oottavi keskellä ruusuin
Kuja päärlyinen, kukkainen.
Ja kiehtova kaipuu kasvaa
Nyt mielessä lintusen.

Se ruskoa kohden lentää,
Mi kaunisna viittoaa;
Se siipiä heikkoja nostaa
Ja sen laulu nyt voimaa saa.

Yhä eespäin, eespäin se liitää,
Ei katso se taakseen lain,
Siks kunnes se kaikkialla
Wedet autiot näkee vain.

Siks lentää kuin siipensä katkee,
Ja se aalloissa haudan saa, —
Ja ilta se ruusuissa hymyy,
Helotähtönen kiimmaltaa.

1860.

27. Timantti maaliskuun lumella.

Kas, nietoksilla hohtaa
Timantti välkkyen.
Ei voittaa sitä loiste
Woi päärlyin, kyynelten.

Salaisen 'toivon tähden
Se välkkyilevi niin.
Se katsoo kohden päivää
Ja kauvas auteriin.

Ja rukoellen kääntyy
Se päivän puolehen
Ja kyyneleeksi muuttuu
Se sitä suudellen.

Oi, saada kaunehinta
Noin aina rakastaa,
Sen katsehissa loistaa,
Sen hymyyn uinahtaa!

1860.

28. Valvova äiti.

Siell' ulkona viuhuu myrskysää,
Siell' yötä on synkkää, pimeää.
Mut pian rauhassa armahain,
Mun aamutuuleni raikkaimpain.
Ma unehen lapseni laulelen
Ettei sois nyrskyjä korviin sen.

Siell' ulkona kaamea haamu on,
Se tuoja on syntituomion.
Mut uinuos, lapseni herttaisin
Sa Iempeni-aate, sä viattomin.
Sa nukut niin hyvästi helmassain,
Et haamua näe, mut hymyni vain.

Siell' ulkon' on maailman aukeat,
Ne luoksensa sinuan vuottavat,
Waan vielä on satamas rauhainen.
Sä äitisi sylissä löysit sen.
Oi, joskus teitäsi kulkeissas
Sa muista laulu nyt kuulemas!

1860.

29. Helmille.

Se kyynel, min tähtesi itken,
On katkera, suloinen.
On katkeraa syömeni siinä,
Sinisilmäs on sulona sen.

30. Tytön hyvästijättö.

Hyvä poika, pois sä lähdet,
Waikea on eros sun.
Oi, sa sentään parahimman
Otat olennosta mun:

Poskein punan, syömen uskon,
Silmäin ilon ihanan,
Suudelmani, rakkauteni,
Aatteet, levon rauhaisan.

Olentoni, siten sua
Seuraa, minne ties sun vei!
Oi, minua ällös hylkää siellä,
Sieltä pois se löytäis ei!

31. Jäähyväiset.

"Hyv' yötä, armas tyttö,
Mun mennä täytyy nyt!
Hyv' yötä, tie on pitkä,
On ilta pimennyt!"

"Hyv' yötä, armas poika!
Waan jätä jotainkaan
Niin syytä sulla tulla
On pian uudestaan!"

Ja tyttö tietä näytti —
Loi lamppu loistettaan —
On tummat tytön kutrit
Ja posket punassaan.

"Hyv' yötä!" — salaa silmät
Ne liekki välkehtäin
Ja jotain toisillensa
He ijäks jätti näin.

32. Siniset silmät.

Mua sinisilmät ihanat,
Jos kunne kuljen seuraavat. —
Hyvän huomenen aamulla kuulla saan
Ja "hyv' yötä", kun iItahan joudutaan.

Waan sinisilmät ihanat
Niin kaukaa, kaukaa loistavat,
Ja ääni, jonka ma kuulen ain,
Sen unelmiss' ollen ma kuulen vain.

Ma toivon, silmät ihanat
Mun että hautaan saattavat,
Ja että ääni, min kuulla sain,
Soi kuusen oksissa kummullain.

33. Vain untako?

Wain untako se kaunist' on.
Ett' olit ystäväin? —
Sen muistan niinkuin laulelon
Mi häipyy värähtäin.

Ma muistan ruusun, jonka sain,
Ja kainon katsehen,
Ja erohetken muistan ain! —
Oi, uneksinko sen?

Wain lyhkäist' untako se ois,
Kuin elo kukkasen
Mi kellastuu ja kuihtuu pois
Wuoks' kukkain uusien!

Mut öisin äänen kuulla saan
Kun virtaa kyynelvuo:
Se muista, muista ainiaan,
Ol' mies parhain tuo!

34. Sydämen laulu.

Sydän on rauhaton,
poissa sen usko on,
Sykkivi riehuen; —
Ken tajus tuskat sen?

Uinuu — se taisto vaan,
Herää — ei rauhaa lain,
Särkyy — ei kuolla saa,
Jäässäkin leimuaa.

Toivoo — ei täyty nuo,
Epäilee — rauhan tuo
Ilve — mut uudelleen
Riehuu se tuskineen.

Säihkyvät silmät, te
Miksi niin loistatte,
Hymy, tuo verraton,
Miksi se taivaist' on?

Rauhattomaks' mun teit,
Syömeni uskon veit, —
Tieto vain yks on sen:
Lempi on ikuinen.

35. Yksinäisyydessä.

Nyt huokaa taivas
Ja huokaa maa,
Sanat, laulut nyt huokaavat
Kaiun saa.

Jos minne katson,
On synkkää vaan,
Kaikk' käypi niin mykästi,
Suruisaan.

Ois mieleni mennä
Luo armahain —
Hän poissa on, kuule
Ei huutoain.

36. Varoitus.

Käs' sydämelles, nuori mies! —
Mi siellä sykkii, lyö?
Woi tulla näyttäjäks se ties
Kun uhkaa musta yö,
Woi lohduttaa, kun murheen ies
Sua painaa, riutuu rintas lies —
Sit' ällös leikiks' lyö!

Käs sydämelle! — kuullos vaan
Mi siellä sykkii, lyö.
Se vaihtua voi valkeaan
Mi rintas rauhan syö,
Saa syämes verta virtaamaan,
Wie sinut tuskaan tukalaan —
Sit' äliös leikiks' lyö!

37. Virsi.

Tomuhun pienimpäänkin maan
Ja tähteen tuikkivahan
Jumala katsoo taivaastaan —
Hän näkee hyvän, pahan,
Oi, armossas mun syämehen'
Myös katso, kun ma rukoilen.

Suo usko mulle totinen.
Suo puhdas mieli mullen,
Tuo sieluun rauha taivainen,
Mua turvaa tuskan tullen.
Suo, etten koskaan tehdä vois
Sellaista, mi pahaa ois!

Mut min' oon syntis-raukka vaan,
En hyvä olla voisi
Jos rintahas et nojaamaan
Mun, Jesus, tulla soisi.
Saa levon, ken käy rinnoilles,
On tuntenut sen Johannes.

38. Onnellinen perhe.

Oli vanhin Iellikki luonteeltaan,
Ja toinen laiskana renttuili vaan,
Ja kolmas kuoli, kun morsiamen
Näki pettävän keralla neljännen,
Ja viides, hän joutui vankilaan —
Rupes kuudes runoja rustaamaan.
Ja isä huusi: jos kuolisin!
Pahin, pahin tuli viimeksi kumminkin!

39. Aasi tutkinnossa.

Hän, sulttaani, istui patjoillaan:
"Suurvisiiri tänne nyt!
Hän helkkarin lystikäs olla saa;
Tähän olen jo kyllästynyt.
Tänä päivänä miestäni koittava'oon,
Hän taitonsa osatkoon."

Ja visiiri kumarsi lattiaan:
"Mitä orjaltas tahdot, oi?"
Ja pasha se tuprutti sauhujaan
Ja synkkänä vastuun soi:
"Sua mainitaan kaupungin viisaimmaks,
Tee aasini lukijaks!"

Ja visiiri kauhusta keltaseks käy:
"On, herra, se mahdoton!"
Waan sulttaanin kasvoill' ei armoa näy:
"Mun vakava valani on:
Jos ei opi lukemaan aasini mun,
Niin lähimpään koukkuhun hirtätän sun."

"Oi profeetta auta! Tahtonne vain
On lakini ainainen."
Ja visiiri kiroten, huohottain
Käy pois kera aasin sen.
"Se on siitä, kun viisas on! Hirtetähän!
Jos aasi ma oisin ja visiiri hän!"

Waan mies oli viisaarnpi piruakin,
Ja keinonpa keksi hän.
Näet: koraanin lehtien välihin
Nyt jyviä kylvetähän.
Ja pyhästä kirjasta yksistäin
Sai aasi nyt hakea ruokansa näin.

Yhä vähemmän jyviä kylvettiin.
Oli aasi se nälissään.
Se kielellä käänteli lehdet niin
Ja haeskeli syömistään.
Ja kun se löys jyvän, niin iioissaan
Se hyppi ja huus kuin saanut ois maan.

Ja sitten se paastota päivän sai,
Ja se vietihin sulttaanin luo.
Pää kallellansa ja tarkastain
Se tul' esihin, hurskas tuo.
Ja ympäri pyhän koraaniin
Siell' istuivat viisaat kaupungin.

Pyhän kirjan avasi visiiri
Ja kääntyi tutkittavana.
Joka lehden se käänteli viisaasti,
Muris nälkäisnä tuskissaan.
Waan' vaikk' ois kuinka se käännellyt,
Ei lainkaan jyviä löytänyt.

Ja hämmästys valtasi katsojat nuo
Tuo eläin se oiva on!
Ja sulttaani kummastus-katseen luo:
"On visiiri verraton.
Heti paikalla professoriks hänet teen
Ja derviisiks' aasini oppineen."

"Hänen Pyhyytensä" aasi nyt viimeksi sai,
Kultaseimess' se ruokittiin.
Oli saatoissa pashain se rinnalla vain,
Ja kansa sit' ihaili niin
Kun pyhyyden valossa loistellen
Se kulki — mut kuvana lihavuuden.

Niin tuodahan se taaskin lukemahan.
Waan kirjasta huolii se viis,
Se hyppii ja potkii ja mylvii vaan.
Ja visiiri nöyränä siis:
"Oi, näet, se kovin on edistynyt!
Ei enää se lue, se saarnaa jo nyt!"

1861.

40. Kääpiön kosto.

Yön peitoss' on käapiö vuoressaan,
Hän takovi kultaista aarrettaan.
Se hehkuu, se kipinöi, vaalentuu.
Hän laulavi ilkeessä irvissä suu:

Pois lämmöstä, valosta ihmiset
On meidät vuorehen syössehet.
Noit' ylpeitä, ahnaita vihaamme nytl.
Ja kohta he kaikki on myrkytetyt!

Me kultaa taomme leiskuvaa;
Se heidät turmion valtaan saa.
Ja pohassa jyrkkien kuilujen
Se välkkyvi, vilkkuvi vietellen.

Se vetävi kummalla loistollaan
Yhä ihmistä puoleensa, povehen maan. —
Ja ihminen päivästä syöksyvi näin
Alas yötä ja kolkkoa kuoloa päin!

Kädest' urhon se puottavi miekan pois!
Mitä valat sen välkkeessä merkitä vois,
Mitä isien maa, mitä lempikin,
Mitä pyhyys Jumalan alttarin!

Se surmaa neitosen puhtauden,
Sydän uskonsa hukkaapi loistohon sen;
Ja nuorukaiselta pois se vie
Mitä iloa, lämpöä hänellä lie!

Oi, välkkyös, loistava metalli, oi!
Wih vasara, jymisten, jylisten soi!
Suku kurja joutuvi turmiohon,
Ja kerran taas maailma meidän on!

1861.

41. Maaliskuun lumi.

Tuo raikas lumi putoileepi,
Enemmän yhä peittää maan.
Ne pukevat, nuo tähdet kirkkaat,
Maan mustan vaippaan valkeaan.

Oi kevät, silmäs sulje vielä
Ja uinu vielä unessas,
Sen suloisemmin sitten kukit,
Sen rikkaamp' olet kuollessas.

1861.

42. Isänmaallinen laulu.

Maa maill' on, sen kohtalo meidän on,
Me se salosta raivattihin.
Kov' on leipä sen, loisto sen auringon
On kylmä, mut kumminkin
Se on äitimme armas. Oi Jumala, suo,
Ett' turvan Suomelle voimamme tuo!

On kunnia meillä, ja kilpi sen
On puhdas ja tahraton.
Ja lehdillä aikakirjojen
Wiel' loistava kirkkaan' on
Miten rohkeat oomme. Oi Jumala suo,
Ett' turvan Suomelle voimamme tuo!

Laki meill' on, ja yhtä vanha se on
Kuin uskomme Jumalahan.
Sit' on vilpinkin kiertää mahdoton
Ja mahdin murskata, ainian
Sama kaikille on se. Oi Jumala, suo,
Ett' turvan Suomelle voimamme tuo!

Me kansa oomme, se nähtihin
Hätäpäivä kun ehätti maan.
Me miekoiksi aurat tehtihin
Ja käytihin kuolemaan
Maan puolesta riemuin. Oi Jumala, suo.
Ett' turvan Suomelle voimamme tuo!

43. Ruukku.

Näin kevään kukkasen
Kaunoisen
Se katseli hurskaasti,
Rukoillen.

Hymys kiehtoen mulle —
Ma lumousin —
Se syämeni otti,
Ja sielunikn.

Ma kirkkais-enkelin
Poimin tuon
Ja sylissäin sille
Ma paikan suon.

"Ei, vuota, poika,
Sa hetk vaan!
Ei, ensin ruukku
Me tarvitaan!"

"Mut aivan ilman
Ma moista oon
Myös rahaa jäänyt
Ei laatikkoon."

Ma kukan hiekkahan
Jälleen vein —
Se pudotti kyyneleen
Kädellein.

Olen köyry jo — ruukun
Oon löytänyt —
Waan missä on kevät
Ja kukkani nyt?

44. Vanhoista kätköistä.

Was will die einsame Thräne?

Heine.

1.

Kun syämen kevät kuihtuu pois,
Sen lempi nuori, lämpöinen,
On niinkuin kaikki tyhjää ois,
Maa köyhä, poissa riemut sen.

On ilo silloin ainoinen
Wain lemmen muistot rakkahat,
Nuo kirjeet ajan armeisen
Ja unhoon jääneet laulelmat.

Me kaipuutakin kaipaamme
Ja itkua, mi lohdun tois,
Mut kaikk' on kylmää katseelle,
e häämöittää ja katoo pois.

2.

Kaikki, mikä kuoloon käy,
Levätäkseen haudan saa.
Sydämelle kuollehelle
Wain ei lepoa suo maa.

Ja sun syämes kuollut on,
Siell' on talvi, siell' on yö,
Waikka joskus kummitellen
Naurain leikkiä se lyö.

Waikka kuinka tahtoisit,
Et sa sitä peittää voi.
Kuulin kuinka naurus alta
Usein säpsähtäin se soi.

3.

Ken on onnekas, onnea laulakohon
Ja armautta isien maan
Ja sitä mi nuorta ja vapaata on,
Ja totuutta loisteessaan
Ja lempeä, hellyyttä neitosen,
Elon unta ja hehkua rypäleiden
Ja kuink' elon valona Jumala on —
Käyn, lyyryni murskaten, kuolohon!

4.

Laps' itsensä väsyksiin huutaa,
Jos tikun sai sormeen hän vaan.
Ja jos poika sai syämeensä neidon,
Hän huutavi — runoissaan.

Ja jos neitonen nauraa hälle,
Koko maailman mustaa hän.
Tytön tähden hän maailman syöksee
Säkin pohjahan pimeimpähän.

Tytön tyllerön oikun tähden
Koko maailma vinossa on
Hyvä, pahempaa jos ei synny
Kuin kirja siit' arvoton!

1861.

45. Espanjalaisen albumiin.

Espanjassa, Espanjassa,
Etelässä päivän eessä
Jasmiinit ja ruusut tuoksuu,
Wiini päilyy rypäleessä.

Suomenmaassa, Suomenmaassa,
Tääll' on kiirut kesän lento.
Täällä, alla Pohjan päivän,
Kukkanen on kalvas, hento.

Espanjassa, Espanjassa
Immet tummat karkeloivat,
Säihkyy katseet, huulet hymyy,
Kastanjetit helkkyin soivat.

Suomenmaassa, Suomenmaassa
Neito istuu yksinänsä,
Kuusessansa lintu pieni.
Laulaa hälle säveltänsä.

Espanjassa, Espanjassa
Pystyssä on muiston pylväät
Ajoilt' esi-isäin suurten —
Siell' on miesten mielet ylväät.

Suomenmaassa, Suomenmaassa
Muistoja me oomme vailla.
Aika, toivoamamme, luopi
Mielen ylvään näiltä mailla.

Siksi juur' on Suomenmaamme
Rakkain, kallein maailmassa.
Missä oomme, katseet kääntyy
Tähteen, jok' on Pohjolassa.

Espanjaan sa vieös viesti
Maasta, jok' on synkkä, jäinen.
Mutta joss' on syämet kuumat
Niinkuin päivä eteläinen.

1861.

46. Itselleni.

Sa kunnon veikko, lausuppas,
Sä miksi luulet tulevas?
Sa puhut paljon, puuhaat vähän —
Näin kelpaatko sa elämähän?

Syöt, juot — ja hyvin teet ne myös.
Ja vetää "hirsiä" voit myös
Kun Kleinehn pilvet vatsass' sulaa
Eik' ole unen, ruoan pulaa.

Miks' — tuota usein aattelin —
Kaks' jalkaa mulle luotihin,
Kentiesi jotta tällä tapaa
Useemmin lepoon oisin vapaa.

47. Kaikk' ei ole paistetta,

Kaikk' ei ole paistetta
Eikä kaikki yötäkään,
Mutta lailla aamunkoiton.
Kerran kaikki kirkastuu.

Kaikk' ei ote kevättä
Eikä kaikki talvea
Rakkaudess' elä — kaikki
Kyynel kirkas sulattaa.

Suurikaan ei kaikkea,
Pienessäi on Jumala —
Hauta makaa mullan alla
Ja on omi autuuden.

48. Amorin hautaus.

Täss' on hauta, siihen lasketahan
Lempi, kalea ja kuollut poika.
Kauniisti hän silkkiin verhottihin
Walkoharsoihin ja kukkasihin,
Myrttikruunu otsallensa pantiin,
Lehvä laakerin taas kätehensä,
Päänsä alle Heinen "Buch der Lieder",
Mutta jousi aivan jalkapäähän,
Ettei veitikka, jos taas hän heräis,
Kun juur' haudan äärell' itkein oomme,
Meitä ampuisi ja pilkkais meitä
Noin vaan leikittyään meidän kanssa.

49. Ystäväni.

Jos mikä kohtaloksein jää,
Yks ystävä on mulla.
Hän nerokas on, ymmärtää.
Ei pettäjäks voi tulla.
Jos minne käyn, hän ainiaan
On läsnä, jakaa neuvojaan.

Niin jouduin tässä tuonnoisin
Ma naima-aatelmihin.
Hän huusi: mitä! varmaankin
Se päättyy — rukkasihin.
Ja näin kun kuljin epäillen,
Niin toinen vei sen tyttösen.

Niin silloin runon kirjoittaa
Ma aioin lohdukseni.
Hän ensi rivin nähdä saa:
Woi, viljon veljyeni,
Tuo tyhmää on, sua nauretaan!
Ma heitin runon unholaan.

Mä päätin rahaa kasvattaa
Ja mietin: tehas tuottaa.
Hän huus: et voittoa sa saa
Ja vararikko vuottaa!
Löin arkun kiinni, maljasen
Join kera viiniveikkojen.

Ma viran ottaa aattelin.
Hän neuvoi heti jälleen:
Saa siitä paljon huoltakin
Ja kiusaa elämälleen!
Ja siten siinä tuumattiin
Ja hakuaika loppui niin.

No, lausuin, ainiaaksi jää
Siis ystäväksein! — Tuosta
Hän heti riidan virittää —
Mun käski hiiteen juosta.
Sen aikaa oisin tehnyt mä,
Waan itse oon se ystävä!

50. Almqvist.

Yksinpuhelu. [Katkelma.]

Uskaltaa taikka ei on ensimäinen
Ja onnistua taikka ei on toinen
Ja sillä välillä on toiminta.
On toiminnassa elon mahti, onni,
Ja kunnia ja rikkaus. Se vain
Todistaa että oomme. Mit' on miete?
Elämän itu. — Mitä tunnonvaiva?
On itsemurha sairaan toiminnan.
Ma paljon mietin, esimerkiks' senkin,
Ettei oo korkeampaa kuin on järki.
Sen ajatuksen jättäin, uskontohon
Pakenin, sanoin: siinä korkein on. —
Ja hiljaa rukoellen kun ma makaan
Ristillä Kristuksen, niin unelmissa
Näen kauniit naiset, kullan, hauskat seurat.
Haa! kumma kuinka kuvittelu lentää,
Tuo kujeilija, näyttäin että kaikki
On narrintyötä. Itse toiminta,
Mit' on se? Sovitettu kuvittelu.
Uus luonnos karnevaalin kirjaan,
Sen, jota elämäksi nimitetään,
Tai pitemmästi myöskin: ihmiskunnan
Kehityskuluks' autuuteen. Mä sieltä
Jo monen taulun olen maalannut.
Se tähän asti osani on ollut.
Nyt tulee roisto, häiritsee; siis hänet
Ma kulisseihin työnnän tietystikin.
Se puolustelu sentään liian vanha
Ja liian tyhmä on. Oi, toden maiima
On täynnä tyhmyyttä, jos siinä toimii
Niin aikeet ovat samat tietyt, vanhat,
Ja samat ovat päätelmätkin. —
On mailman kasvot vinossa, ja jälleen
Ne kasvaa vinoon aivan vanhaan tapaan.
Mi tuhatvuotta sitten hyvää on
Tai pahaa ollut, sit' on melkein nytkin.
Ain ajan alusta ja näihin saakka
Kyll' liittoudutaan aina yhtäkäistä
Ja ikisamaa vastaan; esiin miehet
Käy, jotka konnain, roistoin nimen saavat
Kun koettavat kääntää etiikkaa
Jo alustansa suureen. Paitsi heitä
On toisia, joit' onnistaa, on suuret
Kuninkaat, joukkomurhaajat, ja hienot
Suurvarkaat, pankkiirit, ja filosoofit,
Ammattivalhettelijat. Ne kunnon
On ihmisiä, vaikk' ei puolueet
Niit' oikein tunne. — Pahaa on, sen tiedän,
Ja tunnen: itse aion pahoin tehdä
Näin särkein kaikkeuden tyynen juoksun.
Ja siksi vapisen. On pahaa se,
Mi pahaa tekee mulle, vavistus
Kun ohi on ja toimi onnistuu
Niin paha hyväks' käy, ja tunnonvaivat
Jos saan, se pahaa taas on. Kaameasti
Orvokkisini elon vaihtuu noin —
Yöorvokki on sentään suloinen.
Ma paljon tätä pientä kukkaa lemmin
Ja aion siitä kirjan kirjoittaa,
Min koko toiminta vain kietoutuu
Tuon kukan ympärille, kukkanen
Ois kirjan sankaritar, ihmiset
Wain sivuasioita. Kumma juoni
Ja sanat kauniit, — kaiken alla aate
Niin raa'an-irstas kuin on Messalinan.
Se oisi tehtävä; no, katsotaan,
Kun tää on ohi, silloin käsiks' käyn
Ma siihen — mutta nyt on myrkky valmis.
— — — — — — — — — —
— — — — — — — — — —
— — — — — — — — — —

51. Don Juanin jäähyväiset elämälle.

Luonnonihana seutu Kreikassa. Klassillisia raunioita pilkoittaa laakeri- ja myrttilehdoissa. On joo aamu tai ilta, sillä ruusuinen hohde lepattaa esineillä. Don Juan istuu kaatuneetta patsaalla ja vetää kelloaan.

Ma seison, oikeammin: istun tässä
Päämäärästä, mi määrän multa vie.
Sydämen hiljaisessa sykinnässä
Ja kuulen kumman kuiskeen — mitä lie!
En kauvan sitä viivy miettimässä,
Mä tiedän: loppuu multa elon tie —
Jo kantapäätäin kuolo koskettaapi,
Waan kauvan sydänt' etsiä se saapi.

Mä sentään tässä ehkä ehdin vielä
Elolle jättää hellän hyvästin.
On kaikkeen tyydyttävä maailman tiellä,
Ja kuolo kuuluu osiin parhaihin —
Siis miksi miettiä, mi kohtaa siellä,
Tuoss' seurassa, joss' oon ma piankin!
Se lienee ahnas — no, niin ihmisetkin,
Syö toisiansa elämässä netkin.

"Tää elo elettäköön loppuuns' asti."
Ken lausui sen, hän oli viisas mies.
Me tyhmyydessä aivan varmimmasti
Wiel' lentää saamme — luudilla kenties!
Jo Eeva tuumi — huomas joutuisasti
Myös Adam sen —: on elo lemmen lies.
Don Juan ei lie ainut näillä mailla,
Ken aatteleepi aivan sillä lailla.

Tuo lause kaunihina mulle kaikaa
Nyt juuri, kuolo kun on edessäin.
On taivaankaaressa tuon lauseen taikaa
— Kaks' joutsenta, kas lentää poiespäin! —
Se kukist', aaltoloista kaiken aikaa
Minulle soi — ei kiedo sydäntäin
Se enää: nyt jo ajat nuo on poissa,
Kuin Julia, Haidie kuolon kammitsoissa.

Jää hyväst', aurinko! — Kas, luonto loistaa
Nyt muistan hohteess' ympärillä mun.
Ja päivän kultahehkun pilvet toistaa.
Takana patsasrivin pirstotun
Kaarentuu metsä. Myrttejäkö? Ko'istaan
Lehahtaa kotka, päästää kirkaisun
Ja kiertää, kaartaa. Se sai hyvän haistin:
Kai aikoo ottaa Juanista paistin.

Ei mull' oo ystäviä, elämähän
Ei halua, ja pian kuolen pois.
Ken arvais, että valjuun varjoon tähän
Mies ylpein kätkettynä ollut ois!
Nopeaks' kyllä elo väitetähän,
Waan kenpä sentään uskoakaan vois:
Kun kevätnuorna vaivuin syliin armaan,
Niin nousin, päässäin lumet talven harmaan.

Oi nuoruus-aika, joka kuljet lentäin!
Sun miljoonin ma tavoin tyhjennin.
Jos taivaan sain tai helvetin, mä sentäin
Jok'ainoon riemun yksin painalsin.
Ma nautin naiset, yhdest' toiseen entäin,
Ma voitin kainon, kuuman, kylmänkin.
Ma taivahissa kaikiss' elämöitsin:
Ma ilakoin ja itkin, lemmin, öitsin.

Mun kalvastutti kuumain huulten tuli.
Ett' oon kuin syksyn lehti keltainen.
Ja valkosormiin kutrein kulta suli,
Sai vihdoin värin niiden kaltaisen,
Ja sydän hiljeni — — — — —
— — — — — — — — — —
Waan järki selkes, ja se tietää tahtoi,
Mi tarkoitus meill' oikein olla mahtoi!

Kun sydän kyltyi lemmen-leikkilöihin
— Se lääkärinsä käskyst' teki sen —
Niin pääni ryhtyi filosoofin töihin,
Ma hetkeks' istuin kirjain äärehen
Ja läksin sitten ulos, yksilöihin
Jakamaan viisautta tieteiden.
Ma jotain opin, sit' ei kieltää saata,
Kun opin: jaloin seistaan vasten maata.

Pahuuttaan verhoin ihmiskunta salaa,
Wikojaan filosoofin lauseihin.
Jok' aika neuvoo uutta paikka-palaa,
Mi muka korjaa puvun parhaimmin.
Waan uudet tuulet vaatii uutta alaa,
Ne repii taa» sen pieniin rääsyihin.
Näin ihmiskunnan pitkä tohtor'puku
Kun särkyy, paikkaa sitä uusi suku.

Muut olkoot valon kanssa sokkosilla,
Mua naurun-alaisuus se pelottaa.
Saat posket kalvaiksi sa suudelmilla,
Ja viisaus tummiksi sun silmäs saa.
Mi jäljell' on siis maailman asujilla?
Rukoilla, syntinsäkö tunnustaa?
anotaan: Kristuksessa elää voipi
Kuin mato, joka raatoon kiemuroipi.

Mut uskoon myöskin jotain tarvitahan,
Waan mitä? Herra ties, vaan minä en.
On usko hyvää, auttaa nukkumahan,
Luo loisteen kasvoin ympär' ryppyisten.
Ja tyhmyys kiertää aatoskuilun pahan,
Waan min' oon puuttehessa lahjan sen.
Niin kauvan elin, että tiedän kyllä:
On usko syntiin — kalvo kuplan yllä.

On kaunis oppi: "jalon tähden kuolla",
Tuo haaveilijain, jesuiittojen.
Saa tyhjää ilmaa, kunniata, tuolla.
Ja ruokahaku kasvaa kanssa sen.
He huutaa: ihmisyyttä aina puolla —
Ois ees se hyvän toivon arvoinen! —
Waan kuolla halua en laisinkahan
Wuoks' joukon suuri-suun ja suuri-mahan..

Wois haaveilija minust' ehkä tulla,
Jos jotain elon arvoist' tapaisin.
Jos koti, vaimo, lapsia ois mulla
Ja maa, niin niille kelpais kuollakin.
No, voisi luulla, tällä tuumailulla
Ma että jouduin turhiin juttuihin,
Näet mulla — kuten tietään maailmalla —
On vaimo, tenavia kaikkialla.

Parbleu! Käy kurttiisi ja kiroukset
Niin hyvin ranskaksi. Parbleu, mun saa
Jo epätoivoon mailman hassutukset,
Ma sotaan käyn. Ykss, kaks… ei, malttakaa,
Mun, ennenkuin nyt avaan tuonen ukset,
On vielä mietittävä. Eipä vaan
Mies urhokas saa — jos kuinka rimmit laukkaa! —
Kun leini sääriluita lyö ja haukkaa.

Siis jäljell' yksi on, kun sotisovat
Mä heitän: käydä rahaa keräämään.
Niin rauhattomat kullan orjat ovat;
Se saapi heidät toimeen heräämään,
Ja vaikka takana he moitteet kovat
Saa osakseen, niin edessä he tään
Tään kuulla saa, jos lähtisivät mihin:
"Me pyytäisimme herraa vekselihin!"

Kun vanhenemme, silloin tunnussana
On kulta — se se määrää puheetkin.
Kai pietään aurinkoa ihanana
Siks että se tuo mieleen — tukaatin.
Waan vanhat ahkeria kokoojana
Jos olleet on, niin nuorten käsihin
Kun rahat jää, ne menee sitä tietään:
Niill' iloitahan, kalaaseja pietään.

Ma vaikka kulta-aarteen koota voisin
Ja kuinka korkealle pääsisin,
Ja aarrettani kuinka vartioisin,
Niin hautahan, mi viereen luotihin,
Ma viimein kaatuisin ja — siinä oisin! —
Ja aarteistain jos jako kasvaiskin,
Mut protokollia vain siitä itää
Siis kunnes suurin roisto saa sen pitää!

Waan jos ma runoilemaan rupeaisin?
Kai ruumistani pukis laakerit!
Ma pilkkaa niiltä kyllä varmaan saisin,
Joidenka runot on kuin — sipulit
Yleisön nenän alla. Miehin, naisin
Näet suodaan kiitoslauseet kaunihit
Wain kiiltokultasille. — Runonluku
On yleisöllemme vain juhlapuku.

Oi, sydämestä rikkiraastetusta
Esihin tuska, pilkka tulla sais,
Ja siihen, miss' ois synti, murhe musta,
Se maan ja tähdet, taivaan hautoais,
Ei säälis uskoa, ei luottamusta.
Sen käsiin viattomuus murskattais…
Käsittämättän' jo kaikki jääpi,
Ja tyhjyys mulle ilkkuin irvistääpi.

52. Mä keski-yön lapsi.

Mä keski-yön lapsi, mä onneton,
Miks', Herra, oi miks' olen luotu?
Enemp' onnea kaarnalle laineilla on
Kuin minulle raukalle suotu.
Oi, onni mull' oli, vaan murskasin sen:
Waan, Herra, sa kuulit mun rukouksen';
Mutt' — unhotin sinut,
Sa kirosit minut,
Waan haudan et povehen kahlehtinut.
Oi Herra, armos suo.
Oi Herra, neuvot tuo.
Tuo tähden Kristuksen,
Tuo tähden Kristtuksen!

Mun perkeleen valtaan et jättää sä voi,
Waikk' kietoi hän henkeni minun.
Mua myödä et hälle sa anna, oi, — —
Minut vapahti veresi sinun.
Sa hurskas ja oikea jumalain,
Et suur' ole salaman liekeissä vain
Ja kastehen vöissä,
Tähtikirkkaissa öissä,
Koko luontosi kaunihin ihmetöissä!
Oi Herra, armos suo,
Oi Herra, neuvot tuo,
Tuo tähden Kristuksen,
Tuo tähden Kristuksen!

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK VALIKOIMA RUNOELMIA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg™ License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg

Project Gutenberg is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg’s goals and ensuring that the Project Gutenberg collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 41 Watchung Plaza #516, Montclair NJ 07042, USA, +1 (862) 621-9288. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- SISÄLLYS:

- THE FULL PROJECT GUTENBERG™ LICENSE